Opstanak „homo ludensa” u bespućima „digitalnog kontinenta” - Strujić, Jure (Zbornik radova međunarodnog teološkog skupa KBF-a u Splitu, 2019)
Igra je oduvijek bila jedna od bitnih sastavnica ljudskog života; toliko je određivala i određuje ljudski život da se i čovjeka može definirati kao „igrača” – homo ludensa. Zadnjih desetljeća svjedočimo velikim i važnim promjenama u razvoju igre i njezine uloge u životu pojedinca i društva u cjelini. Tehnološki razvoj zadnjih desetljeća prošlog stoljeća značajno je pomaknuo horizonte igračkih mogućnosti, odnosno ozbiljno je promijenio matricu igre te otvorio nove perspektive industriji igre. Taj je napredak unio nove elemente u svijet igre, a zapostavio je neke bitne značajke dotadašnjih oblika igre te samim time ozbiljno promijenio kulturu igre, njezine dotadašnje odrednice, ozbiljno ugrozivši socijalno-odgojne elemente igre te postavio igri nove načine i pravila. Igra je odvojena od svojeg prirodnog okuženja te je tehniciziranim okovima ukalupljena u nove igračke alate koji su u prostor igranja unijeli revolucionarne promjene. Početak tih promjena uslijedio je nakon proizvodnje novih igračaka elektroničke epohe. Kasnijim razvojem interneta i društvenih mreža ove promjene će poprimiti još ozbiljnije obrise. Ako bismo pokušali prepoznati glavne značajke revolucije u igračkoj industriji, onda bi na prvo mjesto zacijelo trebalo postaviti očito odvajanje igrača od vlastite okoline te samodostatnost vlastitog igračkog iskustva bez socijalizacije koja je dotada bila važan dio igre. Igra postaje običnom zabavom i razbibrigom dok iz prostora igre pomalo iščezavaju drugi važni elementi kao što su zajedništvo, odgovornost, pravila, kreativnost i maštovitost. Igrač se suptilno pretvara u stroj. Igra se odvaja od igrališta, tj. povlači se u zakutke životnih prostora, postaje osamljena i sebi dovoljna te svedena na tehničku vještinu.